![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjOWQhEE1RJgAU9PE_nlX5IcQem-Nh7qpcV_IwYG-LS7C9q8B9K4zNXsd9rKHFYnEqBkqKIVuC4fnMcEnJhnQD08hyphenhyphengY-4l-KYxwoLqfc3VKTqY2yf4LwZidiXdM3OmzYHsyUi2eRDxrsY/s200/cariciahechacrepsculo...tumano.jpg)
En
un taller d'escriptura va sortir aquesta pregunta com a tema de treball aquesta
va ser la meva resposta.
Hi
ha moltes coses boniques a la vida i recordar-se d’una en especial és molt
difícil. Segurament és que a causa dels anys viscuts es van acumulant els bons
moments. Quan vols treure alguna de determinat comences a veure records que et
fan pensar que la vida en té molts de bons, potser barrejats amb altres
d’oblidables.
Ara
una relació de bells instants:
·
Rebre
una joguina el dia de Reis. Amb la innocència que pertany a la infantesa.
·
L’abraçada
els pares al portar bones notes de col·legi. O també al Nadal amb aquelles
felicitacions amb un simple dibuix i unes frases majoritàriament dictades.
·
Aquell
primer petó fet amb el candor de la joventut que obre el parèntesi d’una
relació.
·
Una
cosa molt senzilla i natural, rebre als braços la criatura acabada de néixer.
·
L’acomiadament
dels éssers estimats malgrat saber que és una constant en l’escala vital.
·
El
retornar a anys enrere quan la petita mà que acarones ja no és la del propi
fill, si no que el nouvingut és el nét.
Quina
és la cosa més bonica és difícil de determinar però considero que preferentment
aquella on dominen els sentiments.
Mentre
el cor bategui i el cap estigui clar encara hi ha moltes experiències boniques
i entendridores.
Miquel
Pujol Mur.
Cap comentari:
Publica un comentari a l'entrada